Jeg skal finne en drink til deg.
-Før Tony kommer bør jeg forklare noe. -Ja, jeg har ventet på det.
-Jeg har ikke fortalt ham om oss. -Ikke så rart. Sånt er vanskelig.
Da du ringte i dag, sa jeg bare at du var en krimforfatter jeg hadde møtt tidligere.
Det hørtes suspekt ut. Jeg ville aldri skrevet det i bøkene mine.
Mark, du syns det er dumt, men når du møter Tony vil du forstå at jeg sa det.
-Jeg forstår, men jeg elsker deg for det. -Det er ikke så enkelt.
Tony har forandret seg. Han er helt annerledes enn før.
-Når skjedde dette? -Den kvelden jeg tok farvel med deg.
Da jeg gikk fra leiligheten din, kom jeg tilbake hit.
Jeg satte meg på sofaen og gråt. Så sovnet jeg.
Da jeg våknet, sto Tony i gangen med veskene og tennisracketene sine.
Han sa han ville slutte med tennisen og skaffe seg en jobb.
-Plutselig. -Først trodde jeg ikke på ham.
Men han mente det. Han har vært vidunderlig siden.
Er det derfor du sluttet å skrive? Margot, er det?
-Husker du brevene du skrev til meg? -Ja.
Jeg brente dem da jeg hadde lest dem. Alle unntatt ett. Du vet sikkert hvilket.
Ja, jeg tror det. Hva med det?
Det ble stjålet. En helg skulle Tony og jeg reise til noen venner på landet.
På togperrongen merket jeg at håndveska var vekk. Brevet lå i den.
-Hvor var dette? -På Victoria Station.
Jeg trodde jeg hadde glemt den på restauranten, men nei.
Du fant den aldri igjen?
Jeg fikk igjen håndveska på hittegodsen to uker etter. Men brevet var vekk.
Uka etter fikk jeg en beskjed om hva jeg skulle gjøre for å få brevet tilbake.
Fortsett.
Jeg skulle ta ut 50 pund fra banken i 5-pundsedler og veksle dem i pundsedler.
Gikk jeg til politiet eller sa det til noen, ville vedkommende vise min mann brevet.
Har du den lappen ennå?
Trykte, store bokstaver. Hvem som helst kan ha gjort dette.
-To dager etter fikk jeg dette. -Begge er postlagt i Brixton.
"Legg pengene i en pakke og send den til John King, Brixton, så får du brevet."
Adressen er en liten butikk folk bruker som midlertidig adresse.
-Sendte du pengene? -Ja, men jeg fikk ikke brevet.
Etter to uker dro jeg dit. De kjente ingen ved det navnet.
-Pakken var der ennå, uåpnet. -Det var da noe. Kan jeg beholde disse?
-Hvorfor har du ikke fortalt dette? -Du kunne ikke ha gjort noe.
Du ville bedt meg si det til Tony og politiet. Og det var jo bare 50 pund.
-Jeg vil fortelle Tony om oss i kveld. -Det må du ikke!
Du skjønner ikke. Tony er helt forandret.
Jeg husker i fjor da du kom for å si adjø. Vi sto på kjøkkenet. Jeg holdt på å si:
"La oss fortelle alt sammen til Tony." Da tror jeg du ville gjort det også.
Dette blir nok litt av en kveld. Alle er hyggelige mot hverandre.
Men én ting har du ikke forklart: Hvorfor brente du ikke det brevet også?
Der er du. Vi har ventet på deg. Hva har du drevet med?
Sjefen dukket opp da jeg skulle gå.
-Tony, dette er Mark Halliday. -Beklager at jeg ble så sen.
-Hvordan liker du deg her, Mark? -Bra.
-Første gang du er i London? -Nei, jeg var her på ferie i fjor.
Ja, Margot fortalte meg jo det. Du skriver for radioen, ikke sant?
TV. Skrifter for mine synder.
-Elskling, har du reservert bord? -Ja, til klokka sju.
-Det er blitt forandring i planene. -Ikke si at du ikke kan gå.
Sjefen flyr til Brussel på søndag, så jeg må gjøre månedsrapporten i kveld.
-Kan du ikke gjøre det etterpå? -Nei, det vil ta flere timer.
-Kan du ikke treffe oss etter teateret? -Ring meg i pausen og hør om jeg er klar.
Prøv. Jeg henter tingene mine, Mark.
-Her er billettene. -Takk, Tony.
-Dette er veldig uhøflig av meg. -Nei da. Bare synd du ikke kan bli med.
Du må komme til middag en kveld. Hva gjør du i morgen kveld?
-Ingen ting. -Lyst til å komme i herreselskap, da?
Noen amerikanere har spilt tennis her, og vi holder avskjedsmiddag for dem.
-Men jeg er ikke tennisspiller. -Blås i det. Du vet, New York og det der.
-Mark kommer i selskapet i morgen. -Fint. Kom innom her på en drink først.
-Skal jeg ringe etter drosje? -Nei, vi kaprer en på gata.
-Ha det da, vennen. -Kos dere.
Ha det, Tony.
Mark, prøv å få solgt den siste billetten, så har dere penger til en drink.
Kos dere.
Hampstead 7899? Får jeg snakke med kaptein Lesgate?
Du kjenner ikke meg. Jeg heter Fisher. Jeg hører du har en bil til salgs.
-En amerikansk bil, -Jeg så den på verkstedet. Hvor mye?
1 100 pund? Jeg liker bilen, men ikke prisen.
-Jeg syntes også den var dyr. -Når kan vi møtes?
-Hva med i morgen kveld? -Da kan jeg ikke.
Og jeg skal til Liverpool på søndag. Du kan ikke komme hit i kveld?
I Maida Vale. Jeg skulle kommet til deg, men jeg har forstuet kneet.
-Hva er adressen? -61A Charrington Gardens.
Til venstre ved undergangen. To minutter å gå.
-Jeg er der om en times tid. -Fint. Kan du ta med bilen?
-Det kan jeg nok ikke, -Blås i det. Jeg har sett den.
Kanskje du kan ta med vognkort og de nødvendige papirer.
Så kan vi gjøre opp her og nå, om du slår av litt på prisen.
-Det kommer nok ikke på tale, -Vi får se etter et par drinker.
Ha det.
-Mr Fisher? -Kaptein Lesgate? Kom inn.
Veldig hyggelig av deg. La meg ta frakken din.
-Problemer med å finne fram? -Ikke i det hele tatt.
Hva med en drink?
-Har på følelsen at jeg har sett deg før. -Rart du sier det. Da jeg åpnet døra...
Vent litt... Lesgate? Nei, Swann! C.J. Swann. Eller var det C.A.?
C.A. Du husker bedre enn meg. Fisher? Hvor har vi møttes?
Gikk du ikke på Cambridge?
Det er 20 år siden. Du husker ikke meg. Du gikk siste året da jeg begynte.
-For et sammentreff! -Det må vi ta en drink på.
Jeg hadde tenkt å by på en kjedelig portvin, men la meg se hva jeg har her.
-Hva med denne? -Perfekt.
-Hvordan visste du bilen var til salgs? -De sa det på verkstedet ditt.
Jeg har ikke nevnt det for noen der.
Jeg sa jeg skulle ha en amerikansk bil. De ga meg ditt nummer. Den er til salgs?
Men jeg nekter å diskutere pris før du har tatt minst tre drinker.
-Jeg er urokkelig, full som edru. -Jeg også.
-Jeg må ha sett deg etter Cambridge. -Har du vært i Wimbledon?
Der har vi det. Tony Wendice.
-Hvorfor kaller du deg Fisher nå? -Og hvorfor kaller du deg Lesgate?
-Lyst på en sigar? -Nei takk, jeg holder meg til pipa.
Da har du skiftet vane. På college pleide du å røyke dyre sigarer.
Jeg tror jeg har et bilde av deg.
Her er et gammelt bilde av deg på en skolejubileumsmiddag.
Der til høyre sitter du, med en diger sigar.
Første og siste jubileet jeg var på. Jeg ser jo bent fram morderisk ut.
Du gjør faktisk det.
Jeg husker deg pga skoleballet. Du var kasserer, ikke sant?
Ulønnet sådan. Jeg organiserte de ufyselige greiene.
-Noen billettpenger ble jo stjålet? -Ja, nesten 100 pund.
Jeg hadde dem i et pengeskrin. Om morgenen var de vekk.
-Det var vaktmesteren, så klart. -Stakkars gamle Alfred. En taper.
-De fant skrinet i hagen hans. -Men ikke pengene.
Det er 20 år siden!
Hva driver du med nå?
Eiendom. Jeg følger lite med i tennis. Spiller du ennå?
Nei, jeg kuttet ut tennisen. Man må jo skaffe seg jobb en gang.
Men jeg fikk mye med meg. Reiste verden rundt tre ganger.
Hva driver du med nå?
Jeg selger sportsutstyr. Lite lukrativt, men mye fritid.
-Du har da et anstendig hus her. -Kona har en del penger.
Ellers hadde jeg ikke brukt 1000 pund på bilen din.
1 100. Ja, folk med kapital vet ikke hvor heldige de er.
-Jeg må leve av det jeg tjener. -Du kan jo gifte deg til penger.
-Ja, enkelte satser vel på det. -Jeg gjorde det.
-Hvorfor giftet hun seg med deg? -Jeg var tennisstjerne.
-Hun gikk ikke da du sluttet med tennis. -Nesten.
Etter vi giftet oss spilte jeg i flere turneringer og tok Margot med meg.
Hun syntes ikke noe om det, -
- og prøvde å få meg til å kutte ut tennis og spille ektemann i stedet.
Vi inngikk et kompromiss.
Jeg spilte en gressturnering i USA og kom hjem til det britiske mesterskapet.
Mye hadde skjedd mens jeg var vekk. Hun elsket meg ikke lenger.
Telefonsamtaler tok straks slutt hvis jeg kom inn døra.
Og hun besøkte stadig vekk en gammel skolevenn.
En dag kranglet vi. Jeg skulle reise på en turnering, hun ville ikke jeg skulle dra.
Jeg var på soverommet da telefonen ringte. Det virket viktig.
Etterpå ville hun jeg skulle dra likevel. Så jeg pakket utstyret i bilen og kjørte.
Jeg parkerte bilen to kvartal unna og spaserte tilbake.
10 minutter etter kom hun ut og tok en drosje. Jeg tok en annen.
Vennen hennes bodde i Chelsea.
Jeg så dem gjennom vinduet. Han kokte spagetti på et gassapparat.
De sa ikke stort, men så svært naturlige ut sammen.
Pussig hvordan man kan se at mennesker er forelsket.
Jeg gikk. Jeg tenkte på hva som ville skje om hun gikk fra meg.
Da måtte jeg finne meg et innkomme.
Plutselig skjønte jeg hvor avhengig jeg var blitt av henne.
Alle de dyre vanene jeg hadde lagt meg til mens jeg var på toppen.
Nå hadde topptennisen gitt meg opp, og det samme hadde kona. Jeg var redd.
Jeg gikk på en pub og tok noen drinker. Ulike tanker raste gjennom hodet.
Jeg vurderte ulike måter å drepe ham på. Jeg vurderte til og med å drepe henne,
Det virket mye mer fornuftig. Mens jeg pønsket på hvordan det kunne gjøres, -
- så jeg plutselig noe som fikk meg på helt andre tanker.
Jeg dro ikke på den turneringen. Da jeg kom hjem, satt hun der du sitter nå.
Jeg sa jeg ville kutte ut tennisen og ta meg av henne i stedet.
Jeg hadde ikke trengt å ta sånn på vei. Spagetti-seansen var et slags farvel.
-Kjæresten måtte tilbake til New York. -En amerikaner?
Ja. Det kom lange brev derfra. De kom vanligvis på torsdager.
Hun brente alle, unntatt ett.
Det flyttet hun fra håndveske til håndveske. Hadde det alltid med seg.
Det brevet ble en besettelse for meg. Jeg måtte finne ut hva som sto i det.
-Og det var interessant lesning. -Stjal du det?
Ja. Og jeg skrev to anonyme brev der jeg tilbød henne å kjøpe det tilbake.
Jeg håpet hun da ville fortelle om ham. Det gjorde hun ikke.
Så jeg beholdt brevet.
-Hvorfor forteller du meg alt dette? -Fordi du er den eneste jeg kan stole på.
Men det må ha satt en skrekk i dem, for brevene sluttet å komme.
Og vi levde lykkelig sammen.
For et år siden satt jeg på en pub og planla å ta livet av henne.
Og jeg hadde gjort det, hadde jeg ikke sett noe som fikk meg på andre tanker.
-Hva så du? -Jeg så deg.
-Hva var så rart med det? -Sammentreffet.
Uka før var jeg på et skolejubileum, og gutta der snakket om deg.
De fortalte at du ble stilt for krigsrett under krigen og fikk et år i fengsel.
På college sa vi alltid at Swann ville ende i fengsel. Det pengeskrinet, vet du.
Alle vet at du tok de pengene. Stakkars gamle Alfred.
Fascinerende å høre om ekteskapet ditt, men du er visst ikke interessert i bilen?
Skal jeg ikke si hvorfor jeg ba deg komme hit?
Jo, gjør det.
Da jeg så deg på puben, sto alt helt klart for meg.
Margaret og jeg hadde testamentert alt vi eide til hverandre i tilfelle vi døde.
Hun hadde en formue på over 90 000 pund.
I investeringer, lette å få tak i. Men man ville automatisk mistenke meg.
Jeg trengte et godt alibi. Og da så jeg deg.
Jeg har ofte lurt på hva som skjer med folk som kommer ut av fengsel.
Får de jobb? Stiller gamle venner opp? Kanskje de aldri hadde hatt venner.
Jeg var så nysgjerrig at jeg fulgte etter deg hjem den kvelden.
Gir du meg glasset ditt?
Takk. Og jeg har holdt øye med deg siden.
Jeg håpet på å ta deg i noe ulovlig, og...
-Utpresse meg? -Påvirke deg.
Etter noen uker kunne jeg vanene dine, og da ble det mye lettere å skygge deg.
-Kjedelig arbeid. -I begynnelsen, ja.
Men jo bedre man lærer seg en hobby, desto mer fascinerende blir den.
Du ble ganske så fascinerende.
Til tider følte jeg nesten at du tilhørte meg.
Så interessant.
Mandag og tirsdag gikk du på hundeveddeløp. Jeg begynte med det selv.
-Du skiftet navn til Adams. -Ja, er det en forbrytelse?
Nei da. Du gjorde ingen ting ulovlig, så jeg ble heller skuffet.
En dag forsvant du fra leiligheten din, så jeg ringte til husverten.
Jeg sa: "Mr Adams skylder meg 5 pund." Men det var åpenbart ingen ting.
Hun sa mr Adams skyldte 6 ukers leie og 55 pund til en annen leieboer!
Og Adams som hadde vært så hyggelig. Det var det tyngste å svelge for henne.
Ja, det er alltid tyngst å svelge.
Har du noe imot å ta på disse hanskene om du skal ha en drink til?
Hvor var vi? Jo, jeg hadde mistet deg. Jeg fant deg igjen på et hundeveddeløp.
Jeg skygget deg tilbake til ditt nye hjem. Der ble mr Adams til mr Wilson.
Wilson flyttet, skyldig 16 ukers leie, litt rikere etter møtet med miss Wallace.
Du gikk ut med henne på onsdager og søndager. Hun var forelsket i deg.
Hun trodde vel du anla barten for å føye henne. Stakkars miss Wallace.
Dette er interessant. Fortsett.
I juli, august, september, leilighet nr 127 i Carlisle Court, eid av en mrs Van Dorn.
Hennes mann etterlot henne to hoteller og en stor leiegård, fullt møblert.
For en base å operere fra, kaptein Lesgate!
Men hun nyter å bli oppvartet, og hun er veldig dyr i drift.
Kanskje det er derfor du har prøvd å selge bilen hennes.
-Mrs Van Dorn ba meg selge den. -Jeg vet det. Jeg ringte til henne.
Hun skulle bare ha 800 pund.
-Hvor er nærmeste politistasjon? -Ved kirken. To minutter å gå herfra.
-Sett at jeg gikk dit nå? -Hva ville du fortelle dem?
-Alt. -Alt om mr Adams og mr Wilson?
-Jeg sier at du prøver å presse meg til... -Til?
Til å myrde din kone.
Fikk hun høre at du hadde sagt det, ville vi ledd oss i hjel, begge to.
Glemmer du ikke noe? Du har fortalt meg ganske mye i kveld.
Hva om jeg fortalte politiet at du skygget henne og så på at de kokte spagetti?
-Ville ikke det vekke deres mistanke? -De ville tro du fulgte etter henne.
-Hvorfor? -Hvorfor skulle du ta veska hennes?
Og sende utpressingsbrev? Kan du bevise at du ikke gjorde det?
Du kan ikke bevise at jeg gjorde det. Det blir ditt ord mot mitt.
Det ville forvirre dem. Hva ville du si?
At du kom hit full i kveld og ville låne penger fordi vi gikk på college sammen.
Da jeg nektet, sa du noe om et brev som tilhørte min kone.
Du tilbød å selge det til meg. Jeg ga deg penger og du ga meg brevet.
Dine fingeravtrykk er på det, vet du.
Om jeg gikk til politiet, ville du sverge at jeg ba deg om å myrde min kone.
Men før du går videre, bør du tenke på ubehagelighetene.
Jeg er ganske godt kjent, og avisene ville vise bilder av deg også.
En rekke husverter ville melde seg for å vitne om din upålitelighet.
Og noen har helt sikkert sett deg sammen med miss Wallace.
Jeg la merke til at du passet på å ikke bli sett sammen med henne.
Dere møttes på avsides steder der ingen kjente deg.
-Som det lille tehuset i Pimlico. -Det var hennes idé, ikke min.
Ja, det var jo litt tarvelig der. Ikke noe sted å ta med mrs Van Dorn.
Vet mrs Van Dorn om mr Adams, og mr Wilson og miss Wallace?
-Du skulle gifte deg med mrs Van Dorn. -Du er visst smart, hva?
Nei, jeg har bare tenkt gjennom det. Prøvd å sette meg i ditt sted.
-Derfor vet jeg at du går med på det. -Hva får deg til å tro det?
Et esel med gulrot foran og pisk bak går alltid framover, ikke bakover.
-Fortell om gulroten. -1000 pund i kontanter.
-For et mord? -For noen minutters risikofritt arbeid.
Det burde friste deg. Du har jo vært på ganske tynn is.
-Aner ikke hva du snakker om. -Jo da. Det sto i alle avisene.
En middelaldrende kvinne ble funnet død etter en overdose.
Hun hadde tatt stoffet ganske lenge, men ingen visste hvor hun fikk det fra.
Men vi vet det, ikke sant? Stakkars miss Wallace.
1000 pund... Hvor er de?
-I en attachékoffert i en oppbevaring. -Hvor?
Et sted i London. Vi skal selvsagt ikke møtes igjen.
Når jobben er gjort, sender jeg deg billett til oppbevaringen og nøkkel til kofferten.
Du kan få 100 pund på forskudd.
Sporer politiet sedlene tilbake til deg, kan de henge oss begge i samme rep.
I et helt år har jeg tatt ut 20 pund i uka. Alltid i femmere. Jeg veksler dem siden.
-Få se bankutskriften din. -For all del.
Ikke rør.
Bla tilbake.
Saldoen har gått ned med 1000 pund på et år. Hva om politiet spør hvorfor?
-Jeg vedder på hunder to ganger i uka. -De spør bookmakeren din.
Liksom deg spiller jeg alltid på totalisator. Fornøyd?
-Når skal det gjøres? -I morgen kveld.
Umulig! Jeg må ha tid til å tenke på det.
Det må skje i morgen. Jeg har ordnet det sånn.
-Hvor? -Omtrent der du står nå.
Hvordan?
I morgen skal jeg og Halliday, elskeren, i et herreselskap. Hun blir her.
Hun legger seg tidlig og hører på radioen. Det gjør hun alltid.
Nøyaktig 3 minutter på 23 kommer du inn døra fra gata.
Du finner nøkkelen til denne døra...
-Under trappe-teppet her. -Femte trinnet.
Gå rett bort til vinduet og gjem deg bak gardinene.
Nøyaktig kl 23 går jeg til en hotelltelefon for å ringe til sjefen min.
Jeg slår feil nummer; dette nummeret. Det er alt jeg gjør.
Når telefonen ringer vil du se lyset tennes under soveromdøra hennes.
Når hun åpner den blir rommet opplyst, så ikke rør deg før hun tar telefonen.
Lag minst mulig bråk.
Etterpå tar du telefonen og plystrer til meg. Så legger du på.
Ikke snakk. Jeg sier ikke et ord.
Når jeg hører du plystrer, legger jeg på og ringer nummeret jeg skulle ringe.
Jeg snakker med sjefen min og vender tilbake til herreselskapet.
-Hva skjer så? -Du ser denne kofferten.
Den er full av klær som skal til vask. Åpne den og tøm klærne på golvet.
Fyll den med sigarettetuiet og noen pokaler. Lukk, men ikke lås den.
-Så lar du alt ligge som det er. -Som om jeg stakk av i en fart?
Nå vinduet. Er det låst, så setter du det åpent.
-Så går du ut samme vei du kom inn. -Gjennom denne døra?
Ja, og nå det viktigste: Når du går ut legger du nøkkelen der du fant den.
-Under teppet i trappa? -Ja.
-Hva skal liksom ha hendt? -De vil tro du kom inn vinduet.
Du trodde leiligheten var tom og skulle til å fylle kofferten.
Hun hørte en lyd og slo på lyset.
Du så lyset bli tent og gjemte deg bak gardinene.
Da hun kom inn hit, overfalt du henne før hun klarte å gjøre anskrik.
Da du skjønte du hadde drept henne, fikk du panikk og flyktet ut i hagen.
Jeg skal liksom ha kommet inn vinduet. Hva om det var låst?
Hun går ofte en tur i hagen før hun legger seg.
Da glemmer hun ofte å låse. Det sier jeg til politiet.
Men kanskje hun sier at...
Hun kommer ikke til å si noe, gjør hun vel?
Jeg går ut av leiligheten, legger nøkkelen under trappeteppet, går ut døra til gata.
Hva om døra til gata er låst? Hvordan kommer jeg inn?
-Den er aldri låst. -Når kommer du?
I tolvtiden. Jeg tar med Halliday, så vi finner henne sammen.
Da har vi vært sammen siden vi forlot henne. Det er alibiet mitt.
Du har glemt noe.
Hvordan kommer du inn i leiligheten når du og Halliday kommer tilbake?
Jeg låser meg inn.
Han vil se at du tar nøkkelen din under trappeteppet. Det røper alt.
Nei, hennes nøkkel ligger under teppet, ikke min.
Jeg tar den fra håndveska hennes og gjemmer den der ute like før jeg går.
Hun skal ikke ut, og vil ikke savne den.
Når jeg og Halliday kommer tilbake, låser jeg meg inn med min egen nøkkel.
Mens han leter etter spor i hagen eller noe sånt, -
- tar jeg nøkkelen hennes under teppet og legger den tilbake i håndveska.
-Hvor mange nøkler er det til døra? -Bare hennes og min.
-Maida Vale 3499. -Tony, det er meg.
-Hallo, elskling. Hvordan går det? -Stykket er elendig, og vi nyter det.
-Så synd... Så fint, mener jeg. -Kommer du?
Jeg tror ikke det. Et øyeblikk. Det banker visst på.
Du kan bli sett fra soveromsvinduet.
Falsk alarm. Ta med Mark til Gerry's.
-Hvordan kommer vi inn? -Bare hils fra meg. De har god mat der.
Maureen ringte og ba oss til middag på onsdag.
Du har notert noe da i avtaleboka. Jeg klarer ikke å lese det.
Det ser ut som Al Bentall. En annen av dine herrebekjentskaper?
-Albert Hall, din idiot! -Å ja, Albert Hall, så klart.
Godt vi ikke kan gå til Maureen, for hun kan jo ikke lage mat.
-Det ringer inn. Jeg må gå. -Kos deg.
Ikke tynn ut martinien for mye, Tony.
Hvor er bildet av maharajaen?
-Når skal du lime inn de avisutklippene? -Jeg får nok tid en dag.
Her har vi maharajaen. Er han ikke en drøm?
Eide fire Rolls Royce og et lass smykker og drømte om å spille tennis i Wimbledon.
Stakkaren var så nærsynt at han verken så racketen eller ballen.
Du burde skrive bok om det.
Dere to kan jo samarbeide. En krimbok fra tennismiljø.
-Kan du gi meg det perfekte mord, Mark? -Det skulle jeg gjerne.
-Hvordan skriver man krimbøker? -Konsentrér deg om forbrytelsen.
-Se for deg at du stjeler, myrder noen. -Så det er sånn du gjør det?
Jeg setter meg i forbryterens sted og spør meg selv: "Hva gjør jeg så?"
-Tror du på det perfekte mord? -Absolutt. På papiret.
Jeg kunne planlegge et bedre enn de fleste, men neppe utføre det.
Hvorfor ikke?
I bøkene går det slik forfatteren vil. Det gjør det ikke alltid i virkeligheten.
Mine drap ville bli som bridgespillet mitt.
Jeg ville gjøre en feil som fikk alle til å glo på meg.
-Vi får vel drikke opp, Mark. -Hva gjør du i morgen?
-Ikke noe spesielt. -Skal vi kjøre til Windsor til lunsj?
Kom tidlig. Ikke for tidlig, i tilfelle vi er i bakrus.
-I elleve-tiden? -Vi kan spise lunsj på King's Head.
-Kjære, lånte jeg deg nøkkelen min? -Kanskje jeg har begge i håndveska.
-Her er bare én. Den er ikke i frakken? -Nei. Kan du låne meg din?
Det er litt bakvendt i tilfelle jeg skal ut.
-I kveld? -Ja, kanskje jeg går på kino.
Skal du ikke høre på radioteateret?
Nei, jeg liker ikke å høre på gysere når jeg er alene.
Men jeg kommer hjem før deg, så jeg kan slippe deg inn.
Klokka kan bli over tolv før vi kommer. Da sover du kanskje.
-Du kan legge nøkkelen under dørmatta. -Fant den. Den lå i hansken min.
Så er det ordnet.
-Hvilken film skal du på? -Klassikeren, tenker jeg.
-Får du billett på en lørdagskveld? -Jeg prøver. Orker ikke å være inne.
Det er da mye du kan gjøre hjemme. Du kan skrive takkekort til Peggy.
Eller lime inn de avisutklippene.
Ja, dere går på fest mens jeg må være inne og lime inn kjedelige avisutklipp.
-Så går vi ikke. -Hva mener du?
Du vil åpenbart ikke at vi skal gå. Vi blir her hos deg. Skal vi spille kort?
-Men Tony... -Jeg ringer og sier vi ikke kommer.
Tony, la oss nå ikke være barnslige.
-Jeg skal lime inn avisutklippene dine. -Du trenger ikke om du ikke vil.
Men jeg vil.
-Jeg prøver å få tak i en drosje. -Har vi lim?
I kommoden. Du trenger saks også.
Den ligger i sykurven min.
-Lån meg noen småpenger til drosje. -Ikke rør håndveska mi. Hvor mye?
La oss se hvor mye du har. Du skylder meg 10 shilling.
Jeg betalte pakken du sendte til Peggy.
Så skal du få dem. Men hold labbene unna...
-Hvor mye vil du ha? -Jeg har 7 shilling og 6 pence.
Ta mer. Hvor mye koster maten?
Den er alt betalt. Blir jeg blakk, har vel Mark penger.
Drosjen er her.
-Tony, hva venter du på? -Ingen ting.
Når kommer du hjem?
I tolvtiden. Jeg tar med Mark på en siste drink før sengetid.
-Jeg sover, og vil ikke forstyrres. -Vi skal være stille som mus. God natt.
Margot!
Det er mulig Burgess ringer. Si jeg er på Grendon. Det er viktig.
-Hva er nummeret? -Det står i katalogen.
Ha det, vennen.
-Unnskyld, vet noen hva klokka er? -Sju over elleve.
-Litt over elleve. -Uret mitt har stoppet.
Jeg må ringe til sjefen min.
Hallo?
Ring til politiet, fort!
Margot? Kjære, det er meg.
Tony. Takk og pris. Kom hjem straks.
-Hva er i veien? -Jeg kan ikke forklare nå. Kom fort!
-Kjære, ta deg sammen. Hva er det? -En mann prøvde å kvele meg.
-Kom han seg unna? -Nei, han er død.
Tony, er du der?
Margot, hør nøye etter nå.
-Ikke rør noe. Jeg kommer straks. -Ja vel.
Ikke rør noe og ikke snakk med noen før jeg kommer.
Jeg skal ikke røre noe. Jeg lover. Men skynd deg!
Jeg må stikke. Det er Margot. Hun føler seg ikke bra.
Ikke noe alvorlig. Bli her og hygg deg, du.
-Å Tony! -Så så. Hva skjedde?
-Han la en strømpe over halsen på meg. -Er du sikker? Få se.
Jeg sto opp for å ta telefonen da han kom bakfra og prøvde å kvele meg.
Det svartnet for meg, da jeg fikk tak i saksa.
Plutselig slapp han meg, og falt.
Nesten ikke noe blod. Da han falt, må han...
Hva gjør du?
Jeg leter etter aspirin. Her er de. Jeg har sånn hodepine.
-Hva er det? -Jeg henter et teppe.
Lukk vinduet, er du snill.
Nei, vi må ikke røre noe før politiet kommer. Han må ha brutt seg inn.
Lurer på hva han var ute etter. Pokalene, antakelig.
-Når kommer politiet? -Har du ringt til dem?
Nei, du sa jeg ikke skulle snakke med noen.
-Bør du ikke ringe til dem nå? -Jo.
-Hvor er Mark? -Jeg ba ham dra rett hjem.
Sentralen, gi meg politiet.
-Fortalte du ham det? -Nei, jeg sa du ikke følte deg bra.
Politiet? Her har skjedd en ulykke. En mann er blitt drept.
-Navn? -Wendice.
-Adresse? -61A Charrington Gardens. Første etasje.
-Var det en ulykke? -Jeg vet ikke.
-Ble han drept av noen? -Jeg vet ikke.
Vet du hvem som kan ha gjort det?
-Jeg forklarer alt når dere kommer. -Vi er der om to minutter.
-Ikke rør noe. -Nei, vi skal ikke røre noe.
-Jeg kler på meg. -Hvorfor det?
-De vil nok snakke med meg. -De får ikke snakke med deg.
-De vil sikkert avhøre meg. -I morgen. Jeg skal orientere dem.
-Tony, hvorfor ringte du til meg? -Det skal jeg fortelle siden.
-Du sa han brukte en strømpe... -Strømpe eller skjerf. Er den ikke der?
Nei, men de finner den nok. Gå og legg deg igjen, du.
Te, mine herrer?
Betjent, her er den andre strømpen.
Ja vel, la oss fortsette.
Nesten tom. Jeg må fylle den opp. Vi går alltid tom når vi trenger det mest.
Betjenten ville vite hvorfor du ikke ringte til politiet med én gang.
Jeg snakket jo med deg på telefonen. Du sa jeg ikke skulle ringe til noen.
-Ja, men jeg fortalte ham noe annet. -Hvorfor?
Jeg sa du ikke ringte til politiet fordi du antok jeg ringte fra hotellet.
-Hvorfor sa du det? -Fordi det var en helt logisk forklaring.
Aner de at vi ventet med å melde fra, vil de stille mange nærgående spørsmål.
-Så du vil at jeg skal si det samme? -Ja, i tilfelle det bringes på bane igjen.
Det må være Mark. Slipper du ham inn?
God morgen, frue. Mrs Wendice?
-Jeg er politimann. Får jeg komme inn? -Selvsagt.
-Jeg skal si til mannen min at du er her. -Takk.
Jeg er politiinspektør Hubbard, avdelingssjef i kriminalpolitiet her.
Vi avga forklaring til betjenten.
Ja, og jeg har sett rapporten hans, men det er et par ting jeg vil sjekke.
Jeg går ut fra at betjenten bare så vidt snakket med deg, mrs Wendice?
-Min kone var i sjokktilstand. -Ja, det var en stygg opplevelse.
-Noe imot at jeg ser meg om? -Soverom og bad er her inne.
Han kom ikke inn via badet.
Og på kjøkkenet er det gitter for vinduet.
-Vi tror han kom inn via disse vinduene. -Du var ikke her da det skjedde?
Jeg var i selskap på Grendon hotell. Jeg ringte min kone da hun ble overfalt.
-Kan du si nøyaktig når det var? -Uret mitt hadde stoppet.
Merket du deg tiden, mrs Wendice?
-Nei. -Sett deg, inspektør.
Har dere noen anelse hvem han var?
Ja, vi har funnet ut hvor han bodde. Navnet er vi litt usikre på ennå.
Han hadde tydeligvis flere.
-Hadde du sett ham før? -Nei, selvsagt ikke.
-Er dette ham? -Ja. Kjenner du ham igjen?
-Jeg har aldri sett ham før. -Fikk du ikke et glimt av ansiktet hans?
Nei. Han overfalt meg bakfra og det var mørkt. Jeg så ham knapt.
Men før jeg viste deg fotografiene sa du at du aldri hadde sett ham før.
Hvordan kunne du vite det når du ikke så ansiktet hans i går?
Jeg forstår ikke helt...
Min kone mente bare at så vidt hun vet, har hun aldri sett ham før.
-Var det det du mente? -Ja.
Har du sett ham før?
Nei.
Nei. I det minste ikke...
Han likner på en jeg gikk på college med. Men den barten...
-Hva het han? -Det er over 20 år siden.
-Het han Lesgate? -Nei.
-Wilson? -Nei.
-Swann? -Nei... Swann?
Et øyeblikk. Ja, Swann var det.
Her er et bilde fra et skolejubileum. Vi gikk på samme college. Utrolig!
-Kjente du ham godt? -Nei, han gikk over meg.
-Har du møtt ham etterpå? -Nei, ikke det...
Forresten, jeg så ham nylig, men snakket ikke med ham.
-Når da? -For seks mdr siden, på Victoria Station.
-Han hadde ikke forandret seg stort. -Hadde han bart da?
Nei.
Mrs Wendice, vis nøyaktig hva som skjedde.
-Tony, må jeg? -Jeg er redd for det, kjære.
Jeg hadde lagt meg da telefonen ringte. Jeg sto opp og kom inn hit.
Slo du på dette lyset? Vis meg nøyaktig hvor du sto.
-Jeg sto her da jeg tok telefonen. -Med ryggen til vinduet sånn?
-Hvorfor? -Hvorfor ikke?
Hvorfor gikk du rundt skrivebordet? Jeg ville ha tatt den herfra.
-Jeg tar alltid telefonen her. -Hvorfor?
Hvis jeg skal notere noe, kan jeg holde røret i venstre hånd.
Jeg skjønner. Fortsett.
Idet jeg tok telefonen må han ha kommet fram fra gardinene og overfalt meg.
-Han la noe rundt halsen på meg... -Hva mener du med "noe"?
-Jeg tror det var en strømpe. -Ja vel. Hva skjedde så?
Han dyttet meg over skrivebordet. Jeg husker jeg famlet etter saksa...
-Hvor pleide saksa å ligge? -I sykurven. Hadde ikke lagt den tilbake.
-Hvorfor tror du han sto bak gardinene? -Hvor kunne han ellers ha vært?
-Trakk du for gardinene selv? -Jeg gjorde det, før jeg gikk.
Låste du vinduet samtidig? Er du helt sikker på at du gjorde det?
-Ja, før jeg trakk for gardinene. -Hvordan tror du da han kom seg inn?
-Vi antok at han brøt seg inn. -Det er ingen tegn til innbrudd.
Mrs Wendice, hvorfor ringte du ikke til politiet straks det hadde skjedd?
Jeg prøvde å komme gjennom til politiet da jeg oppdaget at min mann var på linja.
Jeg trodde han ringte til politiet fra hotellet, før han kom hit.
-Det falt deg ikke inn å ringe til lege? -Nei.
-Hvorfor ikke? -Han var død.
-Hvordan visste du det? -Det var åpenbart.
-Tok du pulsen på ham? -Nei, selvsagt ikke.
Alle ville ha skjønt at han var død. Bare ett blikk på de stirrende øynene...
-Du så altså ansiktet hans likevel? -Øynene. Jeg husker ikke ansiktet!
Min kone har aldri sett mannen før. Hvor kom han inn, om ikke gjennom vinduet?
Vi er temmelig sikre på at han kom inn gjennom denne døra.
Men den var jo låst.
-Åpnet du døra etter at vi hadde gått? -Nei.
-Hvor mange nøkler fins det til døra? -To. Min var i veska. Du hadde din med.
Vaktmesteren har ikke nøkkel? Har dere rengjøringshjelp?
Ja, men hun har ikke nøkkel. Jeg er alltid hjemme når hun er her.
-Hvorfor tror du han kom inn døra? -Skoene hans.
Det regnet i går. Hadde han kommet inn fra hagen, ville han satt spor på teppet.
Han satte ikke spor fordi han tørket av skoene på dørmatta.
-Hvordan vet du det? -Vi fant fibre fra matta på skoene hans.
Og fibre fra skoene hans på dørmatta. Det er ingen tvil.
Vent litt, jeg tror jeg har løsningen.
Du husker da veska di ble stjålet? Lå nøkkelen din i den da?
Ja, men den var der da jeg fikk veska tilbake.
-Hva for en veske? -Håndveske. Stjålet på Victoria Station.
Jeg fikk den tilbake fra hittegodsen to uker etter.
-Var noe borte? -Alle pengene var vekk.
Noe annet? Ingen papirer eller brev?
-Er du helt sikker på det? -Ja.
-Nøkkelen lå i veska da den ble borte? -Ja, men jeg fikk den tilbake.
Den som stjal pengene kunne ha kopiert nøkkelen.
-Hvor ble veska funnet? -På Victoria Station.
-Var det ikke der du så denne mannen? -Når mistet du veska?
Den helgen vi besøkte Peggy. Jeg husker han satt i restauranten.
-Det var der du glemte igjen veska? -Jeg sa jeg så en jeg studerte med.
Det husker jeg ikke.
Sånn kom han seg inn. Han kopierte nøkkelen og la originalen tilbake i veska.
Før vi går videre: Hvordan kom han seg inn fra gata?
Døra til gata er aldri låst.
Han kunne ha kopiert nøkkelen din og brukt den til å låse opp døra.
-Men det gjorde han ikke. -Hvorfor ikke?
Da ville han hatt nøkkelen da han døde. Men vi fant ingen nøkkel på ham.
-Da er vi tilbake der vi startet. -Ikke helt.
-Hvordan kom han seg inn da? -La oss få dette ned på papiret.
Jeg vil gjerne ha en forklaring fra dere begge før likskuet.
Kontoret mitt er rett i nærheten. Kanskje dere kan bli med nå?
Mark, dette er inspektør Hubbard. Mr Halliday var sammen med meg i går.
Siden du var sammen med mr Wendice i går, kan du kanskje hjelpe oss.
-Husker du når han gikk for å ringe? -Ja, omtrent tre minutter over elleve.
-Hvorfor husker du det så nøye? -Mr Wendice spurte oss hva klokka var.
Takk. Mrs Wendice ble overfalt da hun kom inn hit for å ta telefonen.
Ringte du til Margot før eller etter du ringte til sjefen din?
Tony, hvorfor ringte du til meg i går kveld?
Nå vil jeg ikke miste tråden her.
-Du gikk for å ringe sjefen din kl 23.03? -Ja, fra telefonen i hotell-Iobbyen.
Hvor lenge pratet du med sjefen før du ringte din kone?
Jeg husket ikke nummeret hans, -
- så jeg ringte til min kone for å be henne slå opp nummeret.
-Vekket du meg bare for det? -Jeg måtte.
Sjefen min skulle til Brussel i morges, og jeg ville minne ham på noe viktig.
-Hadde ikke hotellet telefonkatalog? -Jo, men landstedet hans sto ikke der.
-Ringte du til ham? -Jeg glemte det etter det som skjedde.
Mr og mrs Wendice blir med til mitt kontor for å avlegge forklaring.
Kan jeg få adressen din? Kan hende jeg vil kontakte deg.
Jeg henter kåpa.
-Jeg bor på Carfax hotell... -Bare skriv det ned. Telefonnummer også.
-Har du vært her i landet før? -Ja, for et år siden.
Det er ganske mye folk utenfor. Jeg foreslår at vi går ut gjennom hagen.
Men kanskje porten er låst. Kan du sjekke det?
Hvor mye vet han om deg og mrs Wendice?
Hva behager?
Du skrev et brev til henne fra New York. Det ble funnet på den døde mannen.
Jeg sa det ikke fordi jeg ikke var sikker på hvor mye mr Wendice visste.
-Vet du hvordan det havnet der? -Nei.
-Hvor er Tony? -Han gikk ut i hagen.
Mistet du et brev også da du mistet håndveska?
-Det ble funnet på den døde mannen. -Du mistet det, ikke sant?
-Ja. -Jeg spurte deg om det tidligere.
Ja, men du skjønner, mannen min visste ikke om det.
-Mannen utpresset deg, ikke sant? -Tony må få vite det nå. Du må si det.
Etter at mrs Wendice mistet brevet mitt, mottok hun to utpressingsbrev.
I oktober. Hvor mange ganger har du sett mannen?
Jeg har aldri sett ham.
Mr Halliday, jeg vil at du skal bli med oss.
Mrs Wendice, når du avgir forklaring vil det være andre politimenn til stede.
Alt du sier vil bli notert og kan bli brukt som bevis.
La oss glemme alt du har fortalt meg til nå.
Fra nå av sier du nøyaktig hva du vet om mannen og hva som skjedde i går.
Prøver du å skjule noe, kan det få alvorlige følger for deg.
-Forklar hva du mener med dette. -Det skal jeg.
Du innrømmer at du drepte mannen, og sier du gjorde det i selvforsvar.
Dessverre var det ingen vitner, så vi har bare ditt ord for det.
Men jeg hørte alt sammen på telefonen.
-Nøyaktig hva hørte du, mr Wendice? -Jeg hørte flere skrik.
-Hørte du noe som tydet på kamp? -Det jeg hørte stemmer med det hun sier.
Så alt du vet om saken er egentlig det din kone har fortalt deg?
Du sier mannen kom for å stjele, men det fins det ikke bevis på.
Derimot foreligger det bevis på at han utpresset deg.
Det er sant, Tony.
Du mener han kom inn vinduet, mens vi vet han kom inn døra.
Han kan ikke ha kommet inn døra. Den var låst og det fins kun to nøkler.
Mannen min hadde sin med seg, og min lå i håndveska.
-Du kunne ha låst ham inn. -Det kan du da ikke mene?
Det synes som eneste måte han kan ha kommet inn.
Tror du ikke engang at jeg ble overfalt? Hvordan fikk jeg da merkene på halsen?
Du kan ha laget dem selv.
En silkestrømpe med to knuter på ble funnet utenfor vinduet.
-Sier det deg noe? -Det var vel den strømpen han brukte.
Maken lå under skriveunderlaget. Vet du hvorfor han gjemte den der?
-Strømpene var dine, ikke sant? -Nei!
Vi vet de var. Ene hælen var stoppet med silke som ikke var helt lik.
Vi fant en snelle med slik silke i sykurven din.
Tony, det var et par strømper her.
Jeg har hørt om at politiet planter bevis for å være sikre på domfellelse.
Det var politifolk her i flere timer i natt. De kunne lett ha tatt de strømpene.
Klart de gjorde det. Og så tørket de skoene hans på dørmatta også.
Roger, det er Tony Wendice. Vi hadde innbrudd her i går. Margot ble overfalt.
-Kom hun til skade? -Nei, men en mann ble drept.
Politiet er her nå. Ikke le, men de påstår at Margot drepte ham med overlegg.
Jeg ville ikke si det om jeg var deg.
Komisk, ikke sant? Kan du komme til Maida Vale politistasjon med én gang?
Takk.
Alt i orden, kjære. Roger møter oss på politistasjonen.
-Jeg vil råde deg til... -Advokaten vår gir oss de råd vi trenger.
Håndveska di, Margot.
-Kommer du? -Selvsagt, inspektør.
Akkurat... Jeg lurte bare på...
Du er tiltalt for med overlegg å ha drept Charles Swann den 26, september i år,
Har du noe å si til tiltalen?
Traff du noen gang denne Swann?
Du mottok et brev fra mr Halliday, Brevet ble funnet på den døde mannen,
Du sa du ikke kjente ham,
Kjenner dere tiltalte, Margot Wendice, skyldig eller ikke skyldig?
Skyldig.
Denne domstol dømmer deg til å føres herfra, -
- og til det sted du skal henrettes,
-Hallo, Mark. -Tony.
Noe nytt fra innenriksministeriet?
Da blir hun henrettet i morgen.
-Du har gjort alt for å redde henne? -Vi har gjort alt vi kan.
Nei. Jeg har prøvd å tenke ut løsninger i det siste, i tilfelle dette skulle skje.
-Nå er det hennes eneste sjanse. -Få høre.
Hun ble dømt fordi ingen trodde henne. Aktor sa hun løy og retten trodde ham.
Men han baserte sin sak kun på tre ting: Brevet mitt, strømpen hennes, -
- og at hun måtte ha sluppet ham inn siden de ikke fant en nøkkel på Swann.
-Du trenger ikke fortelle meg... -Tony, her kommer du inn.
Du må fortelle politiet noe som overbeviser dem om at Margot ikke løy.
Politiet tror neppe på noe jeg sier.
Jeg har skrevet krimbøker i årevis. Jeg har pønsket ut noe du kan si til dem.
Margot sier at hun aldri slapp ham inn.
Så fikk han opp døra på annet vis. Du må si du la igjen nøkkelen din ute.
Da kunne Swann ha låst seg inn.
-Hvordan visste han hvor den var? -Fordi du fortalte ham det.
Men jeg har ikke truffet Swann på 20 år.
Swann er død. Det må vi utnytte. Du kan si hva du vil om ham.
Du kan si du møtte ham et sted, og at dere planla det hele sammen.
Antyder du at jeg ordnet det sånn at Swann skulle komme og presse henne?
Nei, drepe henne.
Drepe Margot? Hvorfor det?
Fordi hun sa det.
"Han kom fram fra gardinene og prøvde å kvele meg."
Du trenger bare støtte opp om alt hun sa. Det er hele planen min.
Hva med brevet ditt? Man prøver ikke å drepe den man utpresser.
Det bekymret meg også en stund, men jeg fant en løsning.
-Du sier at du stjal håndveska hennes. -Hvorfor skulle jeg gjøre det?
Du ville lese brevet mitt. Du gjorde det, ble sint og ville gi henne en lærepenge.
Du skrev utpressingsbrevene. Ingen kan motbevise det.
Du kan si at du aldri så Swann på Victoria Station.
Du diktet det opp for å kople ham til brevet mitt. Ser du, alt henger i hop.
-Men brevet ditt ble funnet på ham. -Ja, du la det der.
-Når? -Før politiet kom.
Du kunne ha lagt ut strømpene samtidig.
Hvorfor skulle jeg ønske at noen skulle drepe Margot?
Det er vanskelig for oss å skjønne, fordi vi begge elsker henne.
Men nå trenger vi sårt en grunn.
La oss ta en av de klassiske grunnene: Hadde Margot skrevet testament?
-Ja, jeg tror det. -Hvem arver henne?
-Jeg. -Der har vi motivet.
Tusener ektefeller arver hverandre uten å ta livet av hverandre.
Politiet gjennomskuer det som en manns desperate forsøk på å redde sin kone.
Jeg mener det er forsøket verdt.
De kan ikke henge deg for et mord det ikke ble noe av. Du får noen års fengsel.
Tusen takk.
En liten pris å betale! Du redder livet hennes.
Og det sier du. Hun ville ikke ha vært i livsfare, hadde det ikke vært for deg.
Det var pga kontakten med deg hun fikk juryen imot seg.
Fantes det den minste mulighet for at dette kunne lykkes, skulle jeg gjort det.
Men hvordan kunne jeg ha overtalt Swann til å gjøre noe slikt?
-Du tilbød ham penger. -Jeg har ingen penger.
-Du ville hatt Margots penger. -Først etter mange måneder.
Og folk myrder ikke på kreditt. Nei, vi må finne på noe bedre.
Jeg vet du prøver å hjelpe, men vil noen tro på en sånn forklaring?
Ja. Du må få dem til å tro på det.
-Da må du bli med meg. -Nei, de vet jeg skriver krimbøker.
Hallo, inspektør.
-Gjelder det min kone? -Nei, dessverre.
Hva er det da?
Jeg forhører meg angående et ran for tre uker siden.
-Kan det ikke vente noen dager? -Jeg er veldig klar over din situasjon.
-Jeg beklager så mye at... -Ja da, ja da. Hva kan jeg hjelpe til med?
Kassereren i en fabrikk i Ledbury Street ble ranet.
To menn unnslapp med flere hundre pund i pundsedler.
Hva har det med meg å gjøre?
I sånne tilfeller er alle politimenn obs på folk som bruker mye penger.
Jeg lurte på om du har solgt noe mot kontanter i det siste.
Betjenten min forhørte folk på Wales' verksted forleden dag.
Du betalte en regning på over 60 pund der nylig.
Ja, jeg hadde mye penger på meg da, så jeg betalte kontant.
-Hadde du tatt dem ut av banken? -Har du vært i banken min, inspektør?
Ja, faktisk. De ville ikke hjelpe meg. Bankutskrifter er konfidensielle.
-Rart du ikke kom til meg først. -Ville ikke forstyrre deg i en rutinesak.
-Hvor fikk du pengene fra? -Angår det deg?
Ja, om pengene var stjålet. Noe imot at jeg røyker?
-Tror du jeg har tatt imot stjålne penger? -Vet ikke, før du sier hvor du fikk dem.
Fikk du pengene fra en ukjent, kan det være personen vi leter etter.
Er denne din? En nøkkel. Den lå på golvet her.
Nei, jeg har min her.
Nei, den er ikke din. Da kan den være min.
Ja. Den må ha falt ut av lommen. Det er hull i den.
Det er problemet med sånne nøkler: Alle er like.
-Unnskyld, hva sa du? -Ikke noe.
Du burde si hvor du fikk pengene fra. 100 pund er jo mye å gå rundt med.
-Du sa 60 for et øyeblikk siden. -Gjorde jeg?
Betjenten min gravde litt dypere før han skrev rapporten sin.
Han sa at du også betalte en skredder- regning og en spritregning kontant.
Hadde han spurt meg, kunne jeg forklart. Jeg vant en stor sum på hundeveddeløp.
-Over 100 pund? -Ja. Det har skjedd før, vet du.
Hvorfor sa du ikke det med én gang?
Jeg skammet meg over å gå på hunde- veddeløp når min kone skal henrettes.
Jeg vet hvordan det er. Det hjelper en å kople av.
Vel, det forklarer jo alt. Beklager at jeg plaget deg.
Bare hyggelig.
Bare én ting til: Har du en liten blå attachékoffert?
-Ikke si at dere har funnet den alt. -Har du mistet den?
Ja, jeg skulle melde fra i dag. Jeg tror jeg la den igjen i en drosje.
Da må vi prøve å få tak i den igjen. Hvor tok du denne drosjen?
-På hjørnet av Hyde Park. -Var det noe verdifullt i den?
Nei, bare noen bøker og to-tre pund i en konvolutt.
-Ikke to-tre hundre pund? -Nei, dessverre.
-Hvordan visste du om attachékofferten? -De sa i vinbutikken at du hadde den.
Og både bilverkstedet og skredderen husket at du hadde hatt den med deg.
Ja, jeg bruker den i stedet for dokumentmappe.
Drosjesjåfører er flinke til å levere ting inn. Håper du får den igjen.
Inspektør, før du går tror jeg mr Wendice har noe å fortelle deg.
Har han?
Jeg vil gjerne vise deg noe her inne.
Ikke rart du ikke orket å sove på soverommet hennes.
Her må være over 500 pund. Hvor fikk du dem fra?
Pengene skulle betales til en viss Swann etter at han hadde myrdet mrs Wendice.
Som du vet skjedde det en ulykke, slik at pengene ikke ble utbetalt.
Han visste det kunne bli stilt spørsmål om dem, så han levde på dem.
-Han har levd på dem siden 27. mars. -Mr Wendice?
Før du kom ville han ha meg til å gå til politiet med en helt utrolig historie.
Jeg skulle ha betalt Swann for å myrde min kone... Si fra om jeg tar feil, Mark.
Slik at jeg kunne arve henne. Og det er ikke alt.
Husker du brevet fra mr Halliday? Swann stjal det ikke. Jeg gjorde!
Jeg skrev utpressingsbrevene og jeg plantet Hallidays brev på liket.
-Og strømpen... -Overlat denne "tilståelsen" til meg.
Jeg skal ha byttet ut min kones strømpe med en annen.
Får du alt med deg? Hva mer var det, Mark?
Han sa til Swann at han ville gjemme nøkkelen utenfor. Antakelig her.
Swann låste seg inn og gjemte seg bak gardinene. Wendice ringte fra hotellet...
Om Swann brukte mr Wendices nøkkel, ville han hatt den på seg da han døde.
Og hvordan kom mr Wendice seg inn da han kom hjem fra hotellet?
Hun kunne ha sluppet ham inn. Og han kunne tatt nøkkelen fra Swanns lomme.
Han låste seg inn med sin egen nøkkel. Det kom fram under rettssaken.
Ditt trekk, Mark.
Swann kunne tatt nøkkelen her, åpnet døra, og så lagt nøkkelen tilbake.
Dette er veldig interessant, men det fører meg ikke nærmere løsningen.
Hva kan bety mer enn liv og død?
For meg betyr det noe hvor mr Wendice fikk pengene fra.
Et øyeblikk, bare.
Inspektør, se på dette.
Han skrev siste sjekken 26. mars, dagen før det skjedde.
Han har levd på pengene siden. Her er bankutskriften hans.
Ingen store uttak fra banken. Ingen over 53 pund.
Men nesten hver eneste uke har han tatt ut 35 pund, 40, 45, 50...
-Han kan ha samlet opp. -Ja, jeg kan jo ha planlagt det i årevis!
-Hvor fikk du dem fra? -Det vil du ikke like å høre, Mark.
Ja vel, du ba om det.
Da jeg kom hjem, gikk hun gjennom lommene til den døde Swann.
Hun sa han hadde noe som var hennes, men hun fant det ikke.
Hun var hysterisk. Derfor lot jeg ikke politiet få forhøre henne.
I den tilstanden ville hun ha løyet rått.
Neste morgen viste hun meg pengene, alle sammen i pundsedler.
Hun sa: "Om noe skjer med meg, må du ikke la dem finne disse."
Da hun ble arrestert, la jeg pengene på oppbevaringen på Charing Cross Station.
Når jeg trengte penger, tok jeg dem ut og plasserte dem på en annen oppbevaring.
Jeg visste hun ikke ville ha en sjanse om dere fant dem.
Hun skulle gi ham pengene da hun drepte ham i stedet.
-Du venter ikke at vi skal tro dette? -Tja, hva sier du, inspektør?
Jeg hadde mistanke om noe sånt.
Skal du ikke undersøke det engang? Hun blir hengt i morgen.
Jeg har ikke noe med det lenger. Hun har hatt rettssak og anke...
Ja, du måtte jo innrømme at dere har arrestert feil person.
-Jeg tror det er best du går. -Vær sikker.
Men du har gjort én feil. Hva skjer når Margot får høre om dette?
-Hun vil benekte det. -Og kanskje forandre testamentet.
Da har du gjort alt forgjeves.
Ville noen ha trodd meg om jeg hadde fortalt historien hans?
Aldri. Nesten før enhver henrettelse står noen fram med sånne forklaringer.
Dette må ha vært en belastning for deg.
Tror du han får treffe henne? Jeg vil ikke hun skal bli oppskaket nå.
Kanskje advokaten din kan forhindre det.
-Og sett pengene i banken. -Takk, det skal jeg gjøre.
Jeg håper ikke Halliday venter på meg utenfor. Kan du se etter?
Kysten er klar.
Det er en del ting som tilhører mrs Wendice på politistasjonen.
Noen bøker og en håndveske. De ser gjerne at du henter det.
-Etter i morgen, mener du? -Ja, eller i dag. Bare spør i skranken.
-Adjø. Vi treffes vel neppe igjen. -Adjø, inspektør. Og takk.
-Maida Vale politistasjon. -Det er sjefen. Gi meg O'Brien, fort.
Det er Hubbard. Jeg er inne. Sett hjulene i sving.
Inspektør Hubbard, det er Mark Halliday.
-Hva vil du? -Hva gjør du her?
Du må vekk herfra snarest. Hold kjeft!
Vil du redde mrs Wendice, holder du kjeft og overlater dette til meg.
Hva er dette?
Og de snakker om udugelige politifolk! Må gudene beskytte oss mot amatører!
Forbered deg på en overraskelse, mr Halliday.
Margot!
Hallo, Mark. Hvor er Tony?
-Han gikk ut. -Når kommer han tilbake?
Det vet vi ikke. Var det du som ringte på nettopp?
-Ja. Hvorfor slapp du meg ikke inn? -Hvorfor brukte du ikke nøkkelen din?
-Den passet ikke til låsen. -Du vet vel hvorfor?
-Nei. Er låsen skiftet ut? -Kan jeg få håndveska?
-Hvis nøkkel er dette? -Jeg trodde det var min. Jeg vet ikke.
Hva foregår her?
Mannen din har forklart dette. Du kan fortelle oss alt sammen nå.
-Hva er det? Jeg skjønner ikke. -Nei, du gjør vel ikke det.
Pearson!
Ta denne håndveska med til stasjonen og se å få fjernet den bilen.
Du kan ikke gå ut sånn, din dust. Da blir du arrestert.
Legg den i denne.
-Margot, hvordan kom du hit? -Jeg vet ikke.
Fengselsdirektøren kom og sa at jeg skulle sendes hjem.
To betjenter kjørte meg hit. De sa jeg var fri.
Men jeg fikk ikke opp døra.
Hvor er Tony? Han skulle besøke meg i morges, men kunne ikke komme.
-Har det skjedd noe med ham? -Nei, ingen ting.
Inspektør, tror du at du kunne fortelle hva det er du holder på med?
Mrs Wendice, det jeg nå skal si kan komme som et sjokk.
Vi har sterk mistanke om at mannen din hadde planlagt å myrde deg.
Tony avtalte med Swann at han skulle komme hit og drepe deg den kvelden.
Hvor lenge har dere visst det?
-Hadde du mistanke om det selv? -Nei, aldri. Og likevel...
Hva feiler det meg, Mark? Jeg er jo helt følelsesløs.
-Burde jeg ikke bryte sammen nå? -Du får nok en forsinket reaksjon.
Om noen dager får du nok et strålende sammenbrudd.
-Når fant du det ut? -Første sporet fikk jeg rent tilfeldig.
Vi oppdaget at mannen din hadde brukt store beløp i pundsedler her og der.
Over 300 pund. Og det begynte omtrent da du ble arrestert.
Jeg måtte finne ut hvor han hadde fått pengene fra, og hvordan.
Så husket jeg at da du ble arrestert, ransaket vi leiligheten, -
- og jeg så bankutskriften hans i skrivebordskuffen.
I går gikk jeg til fengselet og ba om å få se håndveska di.
Mens jeg undersøkte den, lurte jeg til meg nøkkelen.
Høyst ureglementert, men jeg følte meg ovenpå.
I morges mens mannen din var ute, kom jeg hit for å se på bankutskriften.
Jeg fikk aldri sett på den, fordi jeg ikke kom inn døra.
Nøkkelen jeg tok fra håndveska di passet ikke i låsen.
-Williams. -Wendice!
Det var nære på.
-Maida Vale politistasjon, O'Brien. -Han har oppdaget det med frakken.
Jeg tror han er på vei til stasjonen. Er Pearson kommet med håndveska?
Bra. Gi Wendice bøkene og håndveska og sørg for at han ser nøkkelen.
Be ham sjekke og kvittere for innholdet.
Vil han ha nøkkelen sin og regnfrakken, så si jeg har reist til Glasgow.
Noen spørsmål? Ring meg når han drar fra stasjonen.
-Mr Halliday, skjønner du det nå? -Jeg tror ikke det.
Hvor er mrs Wendices nøkkel?
Det tok meg en halvtime å finne den.
Men hvorfor brukte ikke Wendice den nå, dersom den var der?
Han vet ikke at den er der. Han tror den er i hans kones håndveske.
Han sa til Swann at han ville legge nøkkelen din under trappeteppet.
Og han ba Swann legge den tilbake på samme sted når han gikk.
Siden Swann ble drept, gikk han ut fra at nøkkelen din lå i lommen til Swann.
Der tok han feil. For Swann gjorde nøyaktig slik du antok, Halliday.
Han låste opp døra og la nøkkelen tilbake før han kom inn.
Og siden har den ligget der.
Nøkkelen han tok fra Swanns lomme og la tilbake i håndveska hennes var...
Swanns egen nøkkel!
Selv ikke jeg gjettet det med én gang.
Jeg syntes det var rart ingen nøkkel ble funnet på Swann. De fleste har jo nøkkel.
Jeg tok med nøkkelen jeg fant i din håndveske til mrs Van Dorns leilighet.
Jeg låste meg inn der med nøkkelen, og ringte til Scotland Yard derfra.
Hvorfor brakte du meg tilbake hit?
Du var den eneste andre som kunne ha lagt igjen nøkkelen utenfor.
Jeg måtte finne ut om du visste den var der.
Og om jeg hadde visst det?
Det gjorde du ikke.
Mark! Nå tror jeg at jeg får det sammenbruddet.
-O'Brien? -Han dro nettopp fra stasjonen.
Prøv å holde ut litt til.
Williams! Han dro nettopp fra stasjonen. Meld fra om han kommer denne veien.
-Hva skjer nå? -Før eller siden kommer han tilbake hit.
Siden jeg har hans nøkkel, vil han prøve den i håndveska.
Når den ikke passer, skjønner han feilen han har gjort, og ser under trappeteppet.
Gjør han ikke det, kan vi ikke bevise noen ting.
Det er riktig. Men når han åpner den døra, vet vi alt.
-Hva vil du da gjøre? -Da ringer jeg til innenriksministeren.
-Og mrs Wendice? -Vil ikke ha noe mer å frykte.
-Går det bra, Margot? -Ja, det går bra.
Vær stille nå.
-Hva gjør han? -Lurer på hvorfor nøkkelen ikke passer.
Han går mot bakdøra. Stopper igjen. Nå ser han i håndveska.
Han prøver å huske når han la nøkkelen oppi der.
Nei, han gir opp. Det gikk ikke. Han går nedover gata.
Vent, han stoppet igjen. Han snur.
Han ser på nøkkelen.
Visst er det Swanns nøkkel, ikke sant. Nå skjønner han det!
Han kommer tilbake fort.
Han har husket det!
Ja, Mark, det fungerer på papiret, men... Gratulerer, inspektør.
Forresten...
-Vil du ha, Margot? -Ja, jeg kan trenge en.
-Mark? -Jeg også.
Du er vel ennå i tjeneste, inspektør?